An interannual study of foraging behaviour in sympatrically breeding macaroni Eudyptes chrysolophus and chinstrap penguins Pygoscelis antarcticus at Bouvetøya - Narvestad, Audun (UiT Norges arktiske universitet, 2019)
Species are likely to segregate their ecological niches to minimize competition for resources, but for centrally foraging predators that breed on sub-Antarctic islands in the Southern Ocean the possibility of niche segregation may be minimal. This study is the first to examine the spatial and trophic aspects of the foraging niche of sympatrically breeding macaroni and chinstrap penguins at the poorly-studied sub-Antarctic island Bouvetøya over multiple years. To measure at-sea movements and dive behavior, 90 breeding macaroni Eudyptes chrysolophus and 49 breeding chinstrap penguins Pygoscelis antarcticus were deployed with satellite transmitters and time-depth recorders over two austral summer breeding seasons, 2015 and 2018. In addition, tracked birds were sampled for blood for biogeochemical dietary analysis. Chinstrap penguins displayed large interannual variation in foraging behavior between the two years, and dove deeper, utilized larger foraging areas during late breeding stages and showed enriched values of δ15N in the first- compared to the second- year. Conversely, macaroni penguins dove to similar depths and displayed similar values of δ15N in both years. Our results suggest that potentially low krill abundances in the waters around Bouvetøya in 2015 forced the chinstrap penguins to search for alternative prey, like myctophid fishes, which resulted in increased overlap in the two species' foraging niche. Consequently, the chinstrap penguins may have faced increased interspecific competition for prey or catabolism from food shortage. Irrespective, our findings may partly explain the decreasing number of breeding chinstrap penguins at the world's most remote island, Bouvetøya.
Keywords: Bouvetøya; biokjemi; biotelemetri; marin biologi; pingviner; zoologi

PFAS bioaccumulation in Antarctic breeding south polar skua (Catharacta maccormicki) and its prey items - Alfaro Garcia, Laura Andrea; Borgå, Katrine (Universitetet i Oslo, 2018)
Per- og polyfluorerte alkylstoffer (PFAS) har blitt funnet i blodprøver fra sørjo (Catharacta maccormicki) tatt i løpet av hekkesesongen i kolonien i Svarthamaren (Dronning Mauds land, Antarktis). For å undersøke om disse konsentrasjonene i sørjo stammer fra dietten i hekkesesongen, sammenligner denne oppgaven biomagnifisering i to næringskjeder. Ved innenlands kolonien Svarthamaren spiser sørjoene nesten utelukkende egg og unger fra antarktisk petrell (Thalassoica antarctica), og petrellene spiser fisk og krepsdyr. I den kystnære kolonien ved Dumont D’Urville (DDU, Adélie Land), spiser sørjoene hovedsakelig egg og unger fra Adélie pingviner (Pygoscelis adeliae). Væskekromatografi-massespektrometri (LC/MS) ble brukt for å måle PFAS i mageinnhold og egg fra antarktisk petrell, og i blodprøver fra sørjo, Adélie pingvin-unger, og antarktisk petrellunger og -voksne. Stabile isotoper (δ13C and δ15N) ble også analysert som diettdeskriptorer. Resultatene ble slått sammen med resultater fra tidligere studier fra begge koloniene for å oppnå et datasett for sørjo og dens diett ved både Svarthamaren og DDU. Datasettet ble brukt for å beregne biomagnifiseringsfaktor (BMF) og trofisk magnifisering faktor (TMF) for de detekterte PFASene i de to næringskjedene. Ved Svarthamaren var PFUnA over deteksjonsgrensen i alle matriksene, men var ikke tilstede i enkelte prøver. Andre detekterte PFASer var Perfluoroktyl sulfonat (PFOS), Perfluorononanoate (PFNA), Perfluorodecanoate (PFDcA), Perfluoroundecanoate (PFUnA), Perfluorododecanoate (PFDoA), Perfluorotridecanoate (PFTriA) and Perfluorotetradecanoate (PFTeA). PFAS konsentrasjonene økte oppover i næringskjeden, hvorav nivåene for alle detekterte PFASer var høyest hos sørjo. Ved DDU var PFAS konsentrasjonene lavere, men mønsteret var sammenlignbart med det i Svarthamaren. Forgrenet PFOS ble kvantifisert i sørjo fra DDU, men var ikke over deteksjonsgrense i andre matrikser. Byttedyrene hadde flere PFASer over deteksjonsgrensen i Svarthamaren sammenliknet med DDU. Vi beregnet BMF og TMF for alle detekterte PFASer i Svarthamaren, men kun for PFOS, PFNA, PFDcA og PFUnA i DDU fordi bare disse ble funnet i både sørjo og pingvinene. BMF for PFOS var høyere enn forventet i vanlige predator-bytte forhold i begge koloniene, noe som peker på en ukjent kilde. Biomagnifikasjonsverdiene for andre PFASer var varierende, men sammenliknbare mellom koloniene. PFAS-konsentrasjonene i sørjo fra begge kolonier og i antarktisk petrell reflekterer sannsynligvis eksponering utenfor Antarktis i løpet av vinteren. De detekterte konsentrasjoner i Adélie pingviner er ikke høye nok for å forklare de høye PFAS-nivåene i sørjoene i DDU. Derfor, i DDU, disse PFAS-nivåer kommer fra andre byttedyr enten innenfor regioner eller mest sannsynligvis fra utenfor Antarktis.
Keywords: Dronning Maud Land; kjemiske analyser; ornitologi; petreller; pingviner; sjøfugler; toksikologi